Ние правим знаци всеки път, когато има някакъв застой.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Редакция:
KiMiTo
Докато продължаваме това безкрайно пътешествие.
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
Всеки път се втурваме към него, но то ни избягва на далечно разстояние.
Поздрави за всички наши фенове!
Но сега, няма от какво да се страхуваме.
Силните връзки, които обвързват нашите сърца
никога няма да се заличат.
След търсене, продължило цял живот, ние най-накрая пристигнахме
тук, където са линиите на периода.
Нека заменим цялата ни скръб и ярост със сила.
Съдба, която e в рамките на нашия досег.
IceFanSubs
представят
Заедно с възстановената Ран Фан,
Едуард влезе в схватка с хомункулуса Прайд.
Той измисли план типично в негов стил
и успя да избави Ал от влиянието на Прайд.
Но Прайд изяде другаря си Глътони и се сдоби със способностите му.
Същевременно Мустанг отново се събра с Хоукай и хората си.
Те отвлякоха жената на фюрера, за да я направят тяхна заложничка.
Епизод 49
Семейна любов
Ал, съвземи се.
Ей, Ал!
Чуваш ли ме?
Алфонс!
Тази миризма...
Едуард Елрик.
Сигурен съм, че ако бях те заловил, Хоенхайм нямаше да има друг избор,
освен да се покаже.
Ед!
Господарю! - Съжалявам, но сега е Грийд.
Копеле... Върни тялото на господаря!
Не мога да го направя.
Идва!
Добре ли си?
Не се нуждая от помощта ти! - Млъквай!
Ръката ти още не е напълно възстановена, нали?
И какво от това?! - Просто внимавай да не пострадаш.
По-късно ще се нуждая от помощта ти.
Продължавайте! - Съжалявам, не можах да го довърша.
Не се притеснявай.
Не мога да те виня за това.
Дори и за мен, той е същинско чудовище.
Съвземи се!
Алфонс!
А, тате?
Йо.
Ами... щом си тук, значи съм в Канама, нали?
Да.
Защо съм тук, след като...
Сега си спомних! Прайд!
Тате, хомункулусът Прайд е в мен!
Да, г-н Горила ми разказа всичко. - Казвам се Дариус...
По дяволите...
Чувството беше отвратително. Все едно пречеше на душата ми.
Те са като второ аз на другото ми аз.
След като си мой син, вероятно е по-лесно за тях да пречат на душата ти
чрез кръвния печат.
Дядо Фу!
Моля, излекувайте раните му.
Как вървят нещата там?
Вие ли сте бащата на Едуард?
Да.
Сенчестото чудовище изяде Глътони и едва удържаме фронта.
Грийд и Едуард се бият с него, но нещата не изглеждат добре.
Аз съм виновен...
Всички са в опасност, защото бях заловен от Прайд...
Има голям източник на светлина, заради огъня и вече използвах всичките си димки.
Не можем да използваме същия трик отново. - Това не е добре.
Ако това продължава така, хората от гетото ще бъдат въвлечени в това.
Тате.
Ти си опитен алхимик, нали?
Да, разбира се.
Има нещо, което искам да те попитам за способностите ти.
Добре...
Сега гледката е достатъчно ясна.
Няма смисъл да се криеш. Не можеш да избягаш от обонянието ми.
По дяволите... !
Ей, жив ли си?!
Някак си...
Дали трябва точно сега да се тревожиш за другите, Грийд?
Чудя се, дали ще можеш да издържиш още много.
Чудовище.
Не мислиш ли, че се държиш доста грубо с роднините си, Грийд?
Да те изям ли?
Изяж ме и ще имаш стомашно разстройство, братко.
О, значи най-накрая реши да се появиш, Хоенхайм.
Предполага се, че героите се появяват в последния момент.
Герои?
Значи мислиш, че можеш да ме победиш?
Не, в момента това няма как да стане. Все пак си доста страшен.
Какво мисли да прави?
Дали цели нещо?
Идва!
О, каква разочароваща стратегия.
Явно не знаеш кога да се предадеш!
Ал!
Значи се върна само за да бъде взет отново за заложник?
Синът ти е доста странен.
Не се осмелявай...
...да се подиграваш със сина ми.
Хоенхайм!!!
Невероятно... !
Запечата го в това.
Какво правиш?!
Ал също е там!
Какво си мислиш, че правиш?!
Идеята не беше моя.
Беше на Ал.
Стана!
Тук не можеш да използваш способностите си. - Това повод за радост ли е?
И ти не можеш да избягаш.
Ако пукнатината се отвори дори и за миг, ще използвам сянката си и...
Нямам намерение да се махам оттук.
Защо не тестваме издръжливостта си, Селим?
Не, по-точно, хомункулус Прайд.
Тялото ми не се нуждае от кислород, светлина, а дори и от храна.
Цял ден ще стоиш тихо и мирно тук с мен,
докато Обещаният ден свърши.
Побеждаването на Прайд в сегашното му състояние е много трудна задача.
А ако бяхме го оставили на свобода, щеше да причини огромни щети на околните.
Затова Ал предложи да го използваме като примамка, за да заловим Прайд,
без да влизаме в схватка. С това си спечелихме малко време, за да изградим план.
Но дори не обсъдихте това с мен... - Брат ти каза:
"Ако кажем на брат ми, той определено ще бъде против."
Измисли най-добрият начин да заловим вредителя,
съобразявайки се с това, че трябва да опазим всички живи. Не му се ядосвай.
Добре, да започнем с потушаването на огъня.
Ал!
Бате!
Ал!
Съжалявам, че направих това, след като отново се събрахме.
Но трябваше, защото заради мен стана тази бъркотия.
А и само трябва да остана тук за един ден.
Всичко ще бъде наред, бате.
Лъст си отиде, Енви си отиде, а сега и Глътони.
Рас е на съвместната тренировка на изток, а Прайд в момента не може да направи нищо.
В Централата останаха само Татко и Слос.
Грийд! Какво си намислил, по дяволите?!
Казах ти...
Ще стана крал на света.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Не мислиш ли, че напоследък в Централата има доста ишбалци?
Да, така е. Дочух, че една група от тях се спотайва близо до изоставената сграда
на запад оттук.
Говорейки за ишбалци... Спомняте ли си онзи мъж
с кръстосания белег, който живееше тук? Чудя се как ли е сега...
Говорим за вълка, а той в кошарата! - Тъкмо говорихме за теб!
Търся гето на име Канама.
Канама се намира в края на града, на изток в гората.
Ясно, благодаря.
А, да. Онова момиченце не е ли с теб?
Носеше една черно-бяла котка със себе си.
Всъщност тя преди малко беше тук. - Какво?!
Не се е върнала в страната си? - Какво си мисли, че прави?
Най-накрая успяхте, момчета!
Какви ги говориш? - Вие направихте онова, нали?
Вие взривихте влака, на който е бил Брадли. - Взривихме ли?
Какво? Не е ли така? - Сега научаваме за това.
А аз си помислих, че сте се съюзили с останалите ишбалци и го направихте.
Е, всички казваха, че ще извършат терористичен акт.
Не са се събрали тук за подобно нещо.
Те са наши приятели, които искат да променят страната без тероризъм.
Не трябва да съм чак толкова внимателен с работата ми.
Заради това си съсипах новия костюм.
Истинското представление започва след изгрева.
Безполезно е.
Няма начин баща ми да остави толкова слаба преграда, след като знае способностите ти.
Така става, когато се подиграваш с хората.
Вие не знаете нищо за нас.
Не си мислете, че всичко ще стане така, както искате вие.
Oнзи план също.
Според мен е безсмислен.
Безсмислен? - Да.
Наричате ни човешки жертви
и изглежда, че мислите да ни използвате, за да извършите нещо...
Ами ако бяхме избягали от страната, за да бъдем в безопасност?
Тогава планът ви щеше да се окаже пълен провал.
Да, както каза някои хора мислят най-вече за безопасността си.
Но...
Да, например жената на Рас.
Веднъж замалко да бъда ударен от кола.
Но тя се опита да ме спаси, готова да жертва живота си.
Въпреки че не знае, че съм хомункулус,
аз бях очарован от решителността й.
Винаги съм имал баща, но не и майка.
Затова всъщност се нуждая от нейното съществуване.
Започнах да се чудя, дали това е чувството да имаш майка.
Жената на Рас...
Мадам Брадли, нали?
Да.
Не мога да повярвам, че мамиш такава мила душа като нея...
Прав си. Сякаш беше игра на семейство.
Но беше забавно да живея с нея,
и дори я обичах.
Тогава... - Има...
Има хора като нея, които биха дали живота си, за да защитят нещо скъпо за тях.
И вие, които сте избрани за човешки жертви
притежавате силни сърца, дори по-силни от техните.
Невъзможно е да изоставите страната и да избягате.
Ти се върна тук, за да се биеш.
Така че няма нищо безсмислено в плана ни.
Полковник.
Почти е време.
Добре.
Да вървим, лейтенант.
Какво по дяволите... - Какво се е случило тук?
И какъв е този купол?
Това ако не са Джерсо и Зампано!
Дариус!
Д-Да не би Кимбли да те е пратил да ни убиеш?
Какви ги говориш, бе? Не работя за Кимбли от месеци.
Казваш го само за да се успокоим, а после ще ни убиеш!
Не е вярно! - Нямам ти доверие!
Хейнкел сигурно се крие наоколо, готов да ни нападне.
Спри да упорстваш толкова, глупако! - Д-р Марко!
Как ме нарече?! - Искаш да се бием ли, прасчо?
Едуард.
Това е Зампано!
Значи Скар е бил с вас.
Какви ги говориш?! - Горилата го каза!
Съжалявам, че бързам толкова, но трябва да планираме нещата...
Копелета! Защо не могат прасетата, дебелаците и горилите да се разбират?!
Боя ли си просиш, хлапако?!
Значи наистина вече не работите за Кимбли.
Ако още работихме за него, щеше само да ни нарежда.
Така е.
Е, благодарение на случилото се
сега сме просто бегълци, но не е толкова лошо. - Да.
А пък и тези момчета едва ли ще ни изоставят.
Ще се започне, когато слънцето изгрее.
Да.
Надявам се, че ще доживеем до следващия ден.
Явно се уговориха.
Къде отиде старчето?
Да проучи града.
Сам? - Да.
Каза, че така ще е по-добре, защото е единственият,
който не се е изправял лице в лице срещу врага.
Каза, че ще провери и ходовете на полковник Мустанг,
но мисля, че повече се тревожи за местонахождението на Линг.
Разбирам.
Разбрахте ли се със Скар и останалите? - Да.
Измислихме план.
Ясно. Най-накрая е време.
Брат ти е много смел.
В капан с онова чудовище в тъмнината...
Ако бях аз, досега сигурно щях да полудея. - Да.
Ал дава всичко от себе си.
Сега останалото...
...зависи от нас!
Обещаният ден...
...настъпи!
Обещанието, което никога не успяхме да направим
отново,
се опитва да сграбчи нашето бъдеще.
Защо не можем да се радваме
от все сърце,
когато получим нещо, което винаги сме преследвали?
Стичащите се сълзи не са от слабост или разкаяние.
Те са фрагменти, породени от агония.
От всички моменти и съдби,
осъзнах, че има едно сигурно нещо.
Дори ако нещата станат трудни и съм на своя предел,
отказвам да се предам.
Моля те, не ме пускай.
Мога да усетя топлината на дясната ти ръка,
където тя плътно се свързва с моята лява.
Бате! Бате!
Ей, бате Дени!
Млъкни...
Какво искаш? - Трябва да се събудиш!
Или ще започне без теб!
Кое ще започне? - Слънчевото затъмнение!
Слънчево затъмнение?
Ох... знаеш ли кое време е?
Още е много рано за затъмнението.
Ей, не гледай слънцето така! Ще ослепееш!
Знам.
Ела насам, бате! В града има пушек!
Днес не излизайте от вкъщи, ясно?
Отряд Седи от западния район докладва: Открихме Мустанг и хората му в квартал C75.
Заехме се с проблема. Но те държат жената на фюрера като заложник
и ни е много трудно да атакуваме... - Не ме интересува. Атакувайте.
Какво?
Докато Рой Мустанг е жив, това няма значение. Жената не ни трябва.
Убийте я заедно с хората на Мустанг.
Стой!
Ще стреляте ли?
Застреляйте всички без полковник Мустанг!
Мирните хора не осъзнават кризата, която е пред очите им.
Те дори не могат да си представят какво унищожение ги чака.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 50: Бъркотия в Централата.
Епизод 50
Бъркотия в Централата
Слабите падат, а силните ги тъпчат.
Това е война.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu